Време, продължи!
Какво?
Кой си ти? Откога си там?
Чакай! Кой си ти?
Какъв е този отпечатък на врата ти?
Какво става? Не разбирам!
Защо изпуснах стрелата?
Глух ли си? Казах ти да спреш!
Покажи ми...
лицето си...
Защо сядам?
Той беше горе на стената, където се разтопи Колесницата.
Нима... стрелата...
Миста! Нещо не е наред.
Чувствам се странно...
Останалите също... Какво става?
Развей гангстерския флаг на революцията
дори това да е против божията съдба.
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО: ВЯТЪР ОТ ЗЛАТО
Удави в гняв чувствата на страх, от онзи ден се кълна на дявола
гръб да обърна аз.
Дали отмъщението слага край? Бъдещето попитай.
Онез', които отхвърлят начина си на живот,
остават посипани в злато.
Именно, око за око,
а за предателя - реквием!
Никой не може да избяга от отредената нему съдба.
Остава само краят, в който всички вие ще загинете.
Вечното величие съществува само за мен.
Запей печална песен в свят без време.
Отчаянието ти маха с ръка да се изправиш сам срещу света.
Да не ти пука, за милост тук място няма!
Когато тялото ти погине,
и молитвите ти ли изчезват също?
О, не! Това е началото на Вятър от злато...
Епизодио 34 "Безмълвен реквием, част 1"
Какво, заспал ли съм?
Какво стана?
Съмнало се е.
Да. Не знам защо, но, изглежда, сме заспали за няколко часа.
Защо са ми мокри ръцете? Кръв ли е това?
Защо? - Нападнати ли сме били?
Ранен ли си, Джорно?
Джорно! Скрий се зад стената!
Виждат те от всички страни. Трябва да обработиш раните си.
Никъде не го виждам? Джорно ранен ли е?
Скрий се, Джорно!
Къде е той въобще?
Огледах се, но не го видях.
Ще ми кажеш ли къде е, Триш?
Трябва да му помогнем, щом е ранен.
Какви ги дрънкаш?
Говориш пълни безсмислици.
Какво е това?!
Какво става? Откъде се взеха?
Не, чакай! Липсва ми нещо!
Изпарил се е! Изчезнало е най-важното нещо!
Ей, Джорно! Откъде е кръвта по ръцете ти?
Къде зяпаш? На теб говоря, на теб!
На мен ли? Стреснах се отначало,
но ръцете не ме болят. Може би кръвта е от плесента.
Помолих Джорно да ме оправи, но той не успя да затвори изцяло раната.
Навярно кръвта е от рамото ми.
От плесента? Но ти...
Какво... стана?
Заспала ли съм?
Чувствам се странно.
Какво?!
Това лице... Телата ни с Джорно са...
Не. Душите ни, нашите съзнания.
Нима е станало, докато сме спали? Аз с Джорно, Триш с Миста!
Душите ни са се разменили!
Как е възможно? Аз... Аз...
Що за физиономия? Що за тяло?
Воня!
Подмишниците ми... вонят ужасно!
Стига, Триш.
Сега не ни е до това.
Нападнал ни е Станд!
Със сигурност не е Кинг Кримзън,
но по някаква причина сме разменили душите си.
Проклятие! Дали е някой друг от охранителите на боса?
Не, Наранча. Щом босът вече е до Колизеума,
едва ли ще разчита на някой от подчинените си.
Миста и Наранча го нарекоха нападение, но аз не бих бързал с изводите.
Душите ни са се разменили, но не сме ранени.
Какво става? - Ей, Джорно.
Каквото и да става, аз пак си оставам по-голям от теб!
Имам косми на пръстите! А ноктите ми са отвратителни и деформирани
и има кал под тях! Това е неприемливо!
Знаех си! Те също вонят! Защо? Защо съм станала Миста?
Откъде да знам? Вероятно защото сме заспали един до друг.
И изобщо, наистина ли имаш такова мнение за мен?
Толкова ли лошо мириша? - Ей, ало!
Къде се бараш?
Не си мисли глупости!
Не съм искал да пипам там! Просто ме засърбя от ластика.
Не си ври пръстите в гащичките ми! - Добре де.
Разтвориш ли си още малко краката, ще те убия!
Добре де, разбрах!
Но носиш гащички, които ти стягат задника. Тесни са и сърби!
Да не говорим за сутиена.
Повтарям, завреш ли си още веднъж ръката под полата ми, ще те убия!
Ще те проклинам до смърт!
Наранча!
Това е Джорно.
И какво, ще убиеш себе си ли?
Престани!
Момчета... Имам въпрос.
За Бучелати...
Ако аз съм се разменил с Джорно, а Триш с Миста,
понеже сме били близо един до друг,
то кой е в Бучелати?
Наблюдавам го от известно време, но той не помръдва.
Дали е добре? - Не го приближавай, Наранча!
Навярно в неговото тяло също се е вселил някой друг.
И не знаем кого. Това ли искаш да кажеш, Джорно?
Нещо се е случило, преди да дойдем в Колизеума.
Кой е бил до Бучелати
и какво се е случило с боса и мъжа, който ни чакаше тук?
Наранча, огледай района с Аеросмит!
Опитвах се,
но нещо не е наред с него.
Стандът ми...
Излез, Аеросмит!
Нищо не става! Аеросмит не се появява.
Нима Стандовете ни... - Не си прав, Наранча.
Погледни по-внимателно.
Аеросмит!
Толкова е бърз! Дори не го забелязах!
Но какво му става? Не знам защо, но се чувствам като прероден!
Не знам какво става... - Но сме изпълнени с енергия!
Стандът ми все още е с мен, но изглежда много по-силен.
Шест дупки в парапета с един изстрел! Разумът ми си е на мястото!
Що за способност е това, която разменя телата на хората?
Каква е целта му?
Не ми се ще да го повярвам, но носителят враг ли ни е?
В близост не виждам жива душа.
Не различавам боса.
А всички около Колизеума
са заспали!
Радиусът на действие е толкова голям, че радарът ми не го обхваща.
Чакайте! Някои се раздвижиха. Събуждат се!
Какъв хубав сън сънувах.
Какво става?
Нападнах една полицайка
и дори я закопчах с белезниците.
Значи всички минувачи също са разменили душите си?
Да, така изглежда. Пълен хаос е.
Ама че гадна способност...
Ей, Джорно, какво правиш?
Трябва да мога да усетя душевната енергия през земята.
Но не разбирам. Кой е той?
С кого се е разменил Бучелати?
Наранча... Тоест, Джорно...
Ако подозираш, че босът се е вселил в него,
едно нещо мога да кажа със сигурност.
Това не е той. В него не е душата на боса.
Щях да усетя, ако беше така.
Но най-странното е, че не го усещам наоколо.
Той е изчезнал!
Бучелати...
Значи няма да разберем, докато не се събуди?
А дотогава не бива да го изпускаме от очи.
Боли...
Без съмнение врагът е Дяволо.
Разбрахте ли?
Боли...
Но чуй ме, Наранча... Не...
Ти си Джорно Джована, нали?
Голд Експириънс!
Не. Гласът ми не идва от стаята.
Аз съм. Костенурката говори с теб.
Казвам се Жан-Пиер Полнареф.
Аз уговорих срещата с вас в Колизеума,
но Дяволо ме притисна и не успях да удържа на обещанието си.
Кой е този Полнареф?
Нека първо ви предупредя.
Направих това само защото Дяволо не ми остави друг избор.
Странното явление, което става с вас сега,
е част от силата на стрелата, която исках да ви предам.
Вкопчил съм се отчаяно в душата си,
за да мога да ви разкажа за нея.
Стрелата? Значи всичко това е заради нея?
По-точно казано
така стана, понеже моят Станд Сребърната Колесница взе стрелата.
Мъртвото ми тяло лежи на втория етаж.
Успях да разменя душата си с тази на костенурката и да оцелея
само благодарение на стрелата.
Наистина лежи някой на пода на втория етаж.
Мъртъв мъж, паднал от инвалидна количка!
Само моето тяло? Къде е Дяволо?
Ако говориш истината,
твоята Колесница може да ни върне към нормалното, нали?
Не. В момента нямам силата
да управлявам Колесницата, нито да я накарам да изчезне.
Дори не знам къде е сега.
Казано с прости думи, Колесницата обезумя.
Собственият ти Станд е обезумял?
Колко безотговорно! - Не!
Какво се е случило с боса? Пострадал ли е?
Къде е Дяволо сега?
Не знам. Беше пред очите ми, но изчезна.
Чуйте ме внимателно.
Стрелата не е ваш враг, но не и ваш приятел.
Това, което сега ще ви обясня, е надежда.
Преди две години случайно, напълно случайно разкрих тайната ѝ.
След като бях осакатен от Дяволо,
успях да оцелея и да се скрия в една ферма.
Там и се случи този удивителен случай.
Стрелата, с която се сдобих в Египет, случайно падна зад скрина.
Дреболия, която дори не си струва да се споменава.
Здрав човек просто би се пресегнал и взел стрелата,
но в моето състояние задачата не беше толкова проста.
Мислех да я оставя там,
но реших да протегна ръката на Колесницата.
Тогава се случи.
Колесницата си поряза пръста от стрелата.
Беше чисто съвпадение.
Стрелата извлича Стандове от потенциалните.
Но ако прониже Станд...
Не знам колко е древна,
но започвам да разбирам какъв смисъл е вложил създателят в нея.
В Стандовете е скрита по-голяма сила! Много по-дълбока!
Внезапно птиците в небето паднаха,
буболечките се скриха под листата, а говедата се проснаха на полето.
А фермерите заспаха на пътя.
Усетих лека промяна у себе си,
но промяната у Колесницата беше много по-голяма.
Имах лошо предчувствие и веднага изтръгнах стрелата от ръцете ѝ,
преди да обезумее.
Всичко се върна постарому, сякаш нищо не се бе случило.
Тогава осъзнах, че ако я използва достатъчно силен човек,
стрелата ще му позволи да завладее ума на всяко живо същество.
Но аз не притежавам подобна сила.
Затова търпеливо чаках
появата на хора като вас, които искат да разкрият Дяволо.
Но в крайна сметка той успя да ме надмине.
Относно завладяването на всичко живо...
Говориш за нашето състояние ли? Просто разменя душите ни?
Не. Това е само част от силата ѝ.
Аз не мога да я контролирам и не успях да разгърна потенциала ѝ.
Но такъв съществува!
Вземете стрелата!
Спрете Колесницата преди боса и си я върнете!
За да победите Кинг Кримзън,
няма друг начин, освен да подчините силата на стрелата!
Правилно ли разбирам, че ще се наложи да убием Колесницата,
за да вземем стрелата? - Няма значение.
Щом я вземете, Колесницата, така или иначе, ще бъде унищожен.
Аз съм вече мъртъв.
Нека ви кажа още нещо важно, което трудно ще повярвате.
Ти ли си момичето на име Триш?
Да, макар че сега имам космати ръце.
Разбирам.
Босът са двама души.
Имаше едно хлапе, което се бе направило на теб и заблуди Бучелати.
Дяволо и това хлапе работеха като добре координиран отбор.
Какво? Но как? - Това е невъзможно.
Босът не се доверява на никого и така е запазил тайната за себе си.
И аз не мога да го обясня.
Но с него имаше загадъчно момче.
Ако не беше то, нямаше да позволя на Дяволо да припари до мен.
Двама... Значи босът са двама души? Странно.
Джорно, някой тича!
На девет часа, един сигнал!
Човек! Един човек
влиза откъм входа от дясната арка!
Това е той! Познах го!
Това е босът! Не... Дяволо!
Наранча, прати Аеросмит в тила му. - Чакай, Джорно!
Вляво! Погледни към сенките вляво!
Ето къде е бил!
Моят Станд, който еволюира от стрелата... Колесницата Реквием!
Той... Лошо!
Дяволо е търсел Колесницата!
Целта му е стрелата!
Чакай, Джорно! Не бързай да го атакуваш!
Този Станд! - Стики Фингърс!
Това е Бучелати!
В него е... душата на Бучелати!
Превод и субтитри ГЕОРГИ ГИНЕВ
Следва: "Безмълвен реквием, част 2"